În 1941, trei oameni au tranversat munții Himalaya pe jos până în India.
Au supraviețuit unui drum de 6500 km spre libertate.
Acest film le este dedicat.
Septembrie 1939. Hitler invadează Polonia dinspre Vest.
Stalin o invadează dinspre Est. O împart între ei.
Nu.
Aduceți martorul !
Îl cunoști pe acest om ?
Da.
- Numele lui ? - Janusz Wieszczek.
Ce relație ai cu acest om, martore ?
Sunt soția sa.
- Acuzat, confirmi ? - Da.
Ce ai de zis despre acuzat ?
În urma conversațiilor, am înțeles că este împotriva partidului.
Și împotriva conducătorului, tovarășul Stalin.
Ce ți-au făcut ?
Acuzat, confirmi aceste acuzații ?
Ce mai știi despre acuzat ?
A fost spion pentru forțele străine.
Acuzat, confirmi ?
Nu.
Martor, poți pleca. Gardieni !
Ea a semnat depoziția care detaliază activitățile tale de spionare și sabotare.
Ești gata s-o semnezi ?
Ce i-ați făcut ?
Inamici ai poporului !
Priviți în jur !
Rețineți asta:
nu armele, sârma ghimpată sau câinii noștri
constituie închisoarea voastră.
Siberia este închisoarea voastră.
Ea se întinde pe 30 km pătrați.
Natura este paznicul vostru.
Aici natura este nemiloasă.
Dacă nu vă termină ea, o vor face localnicii.
Dacă nu vă ucide ea, o vor face localnicii.
Ei primesc o recompensă pentru fiecare fugar prins.
Uite-te la bieții oameni ! Nu văd.
Au lipsă de vitamine din cauza foamei.
Plănuiești să supraviețuiești cu jumătate de rație ?
- E bătrân. - Eu sunt bătrân.
El va fi în viață mâine, tu nu.
Bunătatea te poate ucide aici.
- E american. - Aici ? Cum ?
Stalin urăște străinii. Inclusiv polonezii.
Tu ești polonez, nu ? Îmi placeți.
Aveți simțul dreptății, dorința de libertate. Khabarov.
- Andrei Timofeevici. - Wieszczek Janusz.
- De ce ești acuzat ? - 58.10
- Spionaj. - Așa mi-au spus.
- Zece ani ? - Nu, 20.
58.14. Sabotaj. Zece ani.
Sovieticii te-au arestat și te-au acuzat de spionaj.
Te-au torturat ? Ai semnat mărturisirea ?
Nu, n-am vrut. Așa că au torturat pe altcineva.
Îmi pare rău. Am fost actor.
În ultimul film am jucat rolul unui aristocrat.
M-au arestat când s-a lansat filmul.
De ce ?
Au spus că ridicam statutul vechii nobilimi.
Ai primit zece ani pentru un rol de film ?
Au fost unele și mai și...
Tu urmezi ?
Împrumută-mă !
Să te împrumut ? Ești deja dator.
Urki. Sunt infractori profesioniști.
Ucigași și hoți. Nu te uita la ei.
Gardienii îi lasă să controleze totul și sunt de temut.
De ce îi lasă ?
Pentru că sunt un produs al societății bolșevice,
deci sunt prieteni ai poporului.
Noi suntem prizonieri politici, deci inamici ai poporului.
Uniunea Sovietică este o închisoare mare.
Muncă silnică.
Sunt din zone îndepărtate ale Imperiului Sovietic.
Toți sunt din aceeași rețea.
- Și nu există altă rețea ? - Nu, Janusz. Trebuie să fii atent.
Stalin are ochi și urechi peste tot, chiar și aici.
Dacă nu ești atent, vei muri într-un an.
Dacă nu fizic...
... atunci spiritual.
- De când ești aici ? - 11 luni și 20 de zile.
Dă-mi-o !
- Și puloverul. - Ia asta.
Vreau puloverul !
Ți l-a făcut maică-ta ?
Nu ai dreptul...
Puloverul.
În schimbul unui cârnat.
- Desenează ceva pentru mine ! - Vrei să te desenez ?
Nu.
Jim se simți străbătut de un fior când piratul îl privi fix.
Era rănit și plin de tatuaje.
Nu avea decât un picior.
Eu sunt Long John Silver, zise el.
Am cunoscut așa un tip, Igor cel cu un picior.
Taci !
Continuă, vei primi pâine. A găsit John Silver comoara ?
Jim se îndreptă spre insula comorii, împreună cu banda sa de ucigași.
Oameni care ucid fără să clipească,
care se gândesc la un singur lucru: aur.
Aur și iar aur.
- Păduchi ? - Da.
Am leacuri băbești pentru asta. Vino !
Mine. Explodează noaptea.
- Ce faci ? - Trebuie să fim rapizi.
Sau asta nu va fi aici dimineața.
Îl lași aici peste noapte ? De ce ?
Vei vedea.
Se poate face.
- Știu cum se poate trece de gard. - Cum ?
Lazar, asociatul meu a supravegheat construcția
și mi-a arătat.
Puțini evadează din lagăre.
Eu aștept de mult pe cineva ca tine.
Cineva care are puterea și voința s-o facă.
Dar unde să mergem ?
Spre vest nu putem. Pe lângă germani, sunt rușii.
Înspre est, sunt ruși până la Pacific.
Nu, trebuie să mergem spre sud.
- Corect. - Dar știi unde suntem ?
Cred că suntem cam la 500 km la nord de lacul Baikal.
Aici e lacul, aici e lagărul, iar frontiera aici.
- Mergem pe lângă lac, spre sud. - Exact.
Traversăm calea ferată trans-siberiană spre Mongolia, spre libertate.
A venit primăvara. Trebuie să așteptăm toamna.
Nu ! De ce să așteptăm ?
Pentru că sunt 1000 de km până la graniță, poate mai mult.
Trebuie să avem un plan și provizii de mâncare.
Eu deja fac schimburi. Și tu trebuie.
Iar toamna, vremea e mai stabilă.
Ne putem folosi de zăpada nouă să ne acoperim urmele.
Îmi voi aduce prietenii.
- Ai încredere în ei ? - Bineînțeles.
- Nu toți vor supraviețui. - Atunci vor muri liberi.
Liberi.
Stop !
Vremea se înrăutățește ! Ce facem ?
Nu avem vizibilitate.
Vom crăpa aici !
Să ne întoarcem !
Eu iau deciziile !
Comandant, vom muri toți aici !
La pământ !
La naiba, vom îngheța !
La pământ ! E un ordin !
La pământ ! Repede !
Vom muri într-o oră.
Nu-mi pasă dacă mori tu !
200 de oameni. Va trebui să faci actele.
Și să justifici asta. Ai probleme !
- La pământ ! - Să ne adăpostim în pădure !
La pământ ! E un ordin !
Stop !
Stai sau trag !
Trag !
Ne adăpostim în pădure !
La cea mai mică încercare de fugă, trageți !
- Avem nevoie de crengi mari. - Da.
Una aici și una în spate.
Kazik, ajută-mă !
- Pune-o acolo ! - Da.
Zoran, pătura ta ! Să ne protejeze de vânt !
Căpitane, vino !
Hai ! Avem adăpost !
Sunt Zoran, din Iugoslavia.
El e Janusz. Și el e Kazik.
Thomas Rodinski.
Sunt polonezi.
Voss, din Letonia.
E o ligă a națiunilor.
- Și tu ești... ? - Smith.
- Și prenumele ? - Dl.
- Dl Smith. - Da.
Nu-ți place frigul, nu-i așa, cowboy ?
Un pas în față.
Și tu.
Putea să ne împuște ieri. Suntem pentru mine.
Vechii egipteni foloseau gulerele astea.
- Probabil pentru cai. - Nu, pentru oameni.
- De unde știi ? - Am profesor de egiptologie.
La Universitatea din Leningrad.
Ești nebun ? O să te împuște !
Trebuie să ies de aici, să mă întorc !
- Se poate ! - Ce se poate ?
Se poate trece prin gard.
El are un plan.
- Cine ? - Îl cheamă Khabarov.
- Actorul. - Îl știi ?
Nu vrea să evadeze.
- Ce ? - E un mincinos.
E aici de ani buni. Caută noi veniți.
Când am ajuns aici, îmi vorbea de evadare.
- Mai sunt și alții ca el. - De ce să te cred ?
Nimic nu e gratis în lagăr.
Îți ia energia, spiritul.
Îi hrănești visul de evadare. Îl ții în viață.
E o lipitoare.
- Ești un nemernic ! - Dar sunt încă în viață.
Dar nu voi mai fi în șase luni. Și nici tu.
Nu în minele astea.
Dar dacă ești serios în privința evadării,
sunt cu tine.
- Credeam că ești un singuratic. - Nu se poate face de unul singur.
Și tu ai o slăbiciune care îmi e folositoare.
- Care ? - Bunătatea.
Dacă mi se întâmplă ceva, contez pe tine să mă cari.
Hai, Khabarov ! Vino cu mine !
- Ce-i ? - Vino, uită-te la asta !
Putem pleca noaptea ! Furtuna ne va acoperi...
Nu, ce tot spui ? E o furtună trecătoare !
- E de ajuns ! - Janusz, e imposibil !
Avem nevoie de preparare, de planuri.
Momentul nu va fi niciodată perfect.
- Nimeni nu se așteaptă. - Ești nebun ?
Și distanța ? Sunt 1000 km și avem nevoie de mâncare.
Avem ! Tu ai ! Americanul e cu noi.
- Am făcut schimburi, cum ai zis. - Cât ne va ajunge ?
Mi-am petrecut jumătate din viață în păduri și munți.
Putem supraviețui.
Nu înțelegi, ești prea tânăr.
- Nu se poate ! - Dar ai zis...
- Cum putem trece prin sârmă ? - Nu știu despre ce vorbești.
Prietenul tău, Lazar. El știe, nu ?
Nu vezi, nu ?
Nu mă lăsa ! Promite-mi, Andrei, că mă pot ține de tine.
Pot vedea umbre. Dar ziua văd bine.
Nu te voi încetini ! Te rog, nu le spune celorlalți !
Aici voi muri !
E din aur.
Pentru început, deconectați generatorul electric...
Va fi întuneric, dar nu mai mult de 10 minute.
E singura voastră șansă.
Așteptați schimbarea gărzilor.
- Nu avem secrete aici ! - Ce vrei ?
Jocul e împotriva mea.
Pentru datorii mici, îți taie degetele.
Pentru datorii mari, capul.
Datoria mea e mare.
Dar nu pariez pe lupul meu. Ai nevoie de un cuțit în pădure.
Eu am nevoie de un miracol să ies de aici.
Au trecut de punctul de control !
Nu văd nimic !
Sârma a fost tăiată !
Aduceți câinii !
Hai ! Trebuie să mergem !
Sus ! Repede sau vei muri !
Folosesc câini ! Știi cât sunt de rapizi !
Domnule, e timpul să te car ?
Hai !
Janusz ! Nu vedem nimic !
Zăpada ne orbește !
Am nevoie de cuțitul tău !
Dă-mi-l !
Cuțitul !
Janusz, trebuie să ne adăpostim ! Nu mai putem merge !
E perfect ! Nu ne vor găsi niciodată !
Te uiți la mine ca șarpele la iepure.
M-a învățat engleza. Vorbesc bine.
Pâine pentru cuvinte, nu-i așa, cowboy ?
- Cât de departe am ajuns ? - 20- 30 km.
- Mai puțin. - Da.
Fugim în cercuri ca puii fără cap.
Bine. Să vedem ce avem.
Haideți ! Împărțim tot.
- Și tu ! - Ce ?
Ce ai ?
O haină nouă. Nu e a ta.
- E a lui Khabarov. - Da.
Mi-a dat-o.
Voia să ne denunțe.
Nu-ți face griji, am vorbit cu el. E în ordine.
Ai făcut pact cu diavolul.
- Știi asta, nu ? - Avea cuțit.
După iarbă și mușchi, ne îndreptăm spre nord.
Sper că știe ce face.
Ar trebui să fii recunoscător că ești aici.
Câinii sunt recunoscători.
- Ce-i asta ? - Sunt lupi.
Doar lupi...
Sudul. Înspre Lacul Baikal.
- Tu ești Pakhan. - Da ?
- Ce e Pakhan ? - Șeful Urki.
Nu suntem infractori. Noi fugim de ei.
Te-am urmărit. Și dacă cineva nu te respectă,
va avea de-a face cu mine.
- Vrei să-mi fii gardă de corp ? - Codul Urki.
Mă ai pe mine, și ai cuțitul.
Janusz, când ajungem la lac ?
În trei sau patru săptămâni. Poate mai mult.
Suntem aici. Aici e magistrala trans-siberiană.
Granița cu Mongolia.
- Mongolia pare departe. - Mongolia ?
Eu merg în America.
Mai avem mâncare pentru o săptămână.
Nu mai avem chibrituri, dar avem amnarul lui Khabarov.
Avem nevoie de carne.
Pot pune capcane.
Plecăm prea repede ca să punem capcane.
Vom da de ferme și sate. Luăm mâncare de acolo.
E o recompensă pusă pe noi.
Vom fura noaptea, nimeni nu va ști.
- Nu suntem hoți ! - Eu fur și mănânc, tu te uiți !
- Ce e aia ? - Sârmă ghimpată.
Face un cârlig de pescuit. Așa vom supraviețui.
- Cu pește ? - Da.
- Dar eu nu mănânc pește. - Atunci vei muri.
Hai ! Trebuie să facem focul !
Adunați multe lemne. Vor fi -40 de grade noaptea.
Nu prea mult.
Kazik !
Caută lemne.
Nu vede noaptea.
Kazik !
Janusz !
Profesore, am ieșit din mină să te găsesc.
Credeam că sunt singur. Mergeam alături de tine...
Mă așez puțin.
Nu mai e mult.
Am ajuns.
Chiar am ajuns ! Nu e uimitor ?
Doamne, primește acest suflet nevinovat în împărăția Ta.
Amin.
Azi au murit trei oameni.
Mai puține guri de hrănit.
Ce ?
Un vierme...
Ne vor găsi oasele și desenele tale peste 100 de ani.
Vor vedea ce specimene reușite de deținuți în gulaguri eram.
Încetează cu glumele !
Caută și tu mâncare, ca ceilalți !
Tu să taci !
Desenezi de parcă ești în vacanță...
- Eu sunt bolnav. - Eu gătesc.
Ei caută mâncare. Tu ce faci ?
Nimic !
- Dar eu vă fac să râdeți. - Nu îți mai iese.
Care va fi primul ?
- Cum adică ? - Primul care va muri.
Cred că artistul, dar mai bine ar muri haiosul.
- De ce mai bine Zoran ? - E mai moale.
Mai fraged.
Nu mai prindem decât pești mici.
Dacă nu mâncăm carne, vom muri.
Tu te-ai gândit la asta. De asta ai adus mai mulți.
- Pentru mâncare, nu ? - Nu !
Vom avea mâncare când ajungem la lac. Vom găsi mulți pești acolo.
Trebuia să ajungem la lac săptămâna trecută.
Ne-am rătăcit.
Merg să găsesc lacul. Mă întorc într-o săptămână.
Dacă nu mă întorc, sunteți pe cont propriu.
- Știu, prietenul nostru, Valka... - Să nu-l scapi din ochi.
Poftim. E proaspăt.
Mulțumesc.
Mult noroc.
La fel și ție.
Am văzut lacul !
La trei zile distanță !
Duceți-l la foc.
Ce este ?
Ne urmărește cineva.
E în spatele copacilor de acolo.
Dacă ne dă de gol, vom fi prinși imediat.
Are dreptate. Trebuie s-o facem.
- Nu-l omorâți ! - Cred că ai mai ucis.
Te rogi prea mult ca să fii nevinovat.
Du-te acolo, în caz că fuge.
Împrăștiați-vă.
Valka, nu !
Nu-ți vrem răul.
- Ce vrea ? - Nu știu.
E fată, poloneză.
Ne urmărește cu un scop.
- Cu ce scop ? - Are nevoie de mâncare, protecție.
Îi era frică să ne abordeze. Nu știa dacă suntem ruși.
- Vrea să meargă cu noi ? - Și ea fuge, ca noi.
Ne va încetini.
A zis că a scăpat dintr-un lagăr rusesc.
Îi știu pe țiganii ăștia. Sunt mii de ca ea.
Nu sunt buni de nimic.
Nu face asta !
- E moartă de foame. - Abia avem noi ce mânca.
- Poate e mai bine să o lăsăm. - Ne-a fost trimisă. Nu o putem lăsa.
Nu avem de ales.
Aveți grijă la noroi !
Ușurel...
Valka !
Găsiți un loc...
O cheamă Irena.
- E gata săpunul ? - Da.
- Bun. - Să amesteci.
- Ce-i așa amuzant ? - Mergi la birou azi ?
Valka ! Tu urmezi !
Valka, vino !
Scoate-ți cămașa.
De ce facem asta ?
Ca să nu părem hoți.
Nu te mișca ! Te rog...
Ridică bărbia.
Mai mult !
Nu-mi vine să cred că-i poloneză.
E educată. Vorbește engleză, franceză...
- Serios ? - Ai ceva cu ea, nu ?
Vorbește cu Valka despre ea. El nu crede că e poloneză.
Am vorbit și cu el și cu ceilalți. Sunt de acord să vină cu noi.
Nu ești de acord ?
Știi că nu avem timp de sentimentalisme.
În afară de mâncare, ne va încetini.
Nu va suporta greutatea. Va trebui să înotăm.
- Știi să înoți ? - Da, dle.
- Nu mă minți, nu ? - Nu, camarade.
Nu-mi spune așa.
Irena, nu !
Ia mâncarea !
- Părinții tăi au fost arestați cu tine ? - Sunt morți.
Locuiam la o fermă, lângă Varșovia.
Când au venit rușii, ne-au acuzat că profităm de țărani.
Părinții mei m-au ascuns în hambar.
I-am găsit mai târziu...
I-am găsit întinși în noroi.
Fuseseră strangulați cu sârmă ghimpată.
Mai târziu, m-au prins și pe mine. M-au trimis într-un lagăr.
Se purtau urât cu mine. Am fugit.
Nu aveam de mâncare, până v-am văzut pe voi.
Nu știi să înoți, nu ?
- Ce ? - N-ai văzut apă în viața ta.
Dar am traversat, nu ? Și m-ați urmat.
Ziceai că erai la o fermă, lângă Varșovia.
- Da. - Sovieticii nu au ajuns până acolo.
Era teritoriu german.
Părinții tăi nu au fost uciși, nu ?
Ai inventat tot.
Cu toții am făcut lucruri groaznice pentru a supraviețui.
Dar să nu mă mai minți vreodată.
Ne-am săturat de minciuni.
Trebuie să-l ocolim.
- Îl putem traversa. - Nu, au câini.
Dacă dau alarma, nu avem nicio șansă.
- Iar avem nevoie de mâncare. - Știu, dar nu putem risca să fim arestați.
Pierdem timpul.
Ce s-a întâmplat ?
- Unde e Valka ? - Era în spatele lui Zoran.
- Zoran, n-ai avut grijă ? - Nu sunt paznicul lui.
Ne poate trăda pentru recompensă.
- Și să riște arestul ? - Își asumă riscul.
- Irena, crezi că ar face asta ? - Ar putea.
N-avem nevoie de cuțitul lui. Putem face unul din oase de cerb.
E o șansă să scăpăm de el.
Bine... Să mergem.
Ce faci, haiosule ?
Vrei să ne omori pe toți ?
Las-o moale.
Ia mâna de pe haină.
- Idiotule ! - Idiot ?
Serios ? Să vedem cine e idiot.
Ce ?
Am ucis ? Da, un câine.
Dacă nu mă credeți, nu mâncați.
Dar o veți face, pentru că altfel muriți.
Știu câte ceva despre supraviețuire.
Toată viața...
Și...
... e ziua mea.
În Rusia, asta înseamnă că bem.
A trăit pe străzi, ca mine.
Deci ne-ai mințit...
Povestea aia, fiind mai tristă, v-ar fi înduplecat să mă luați cu voi.
Părinții mei erau comuniști polonezi.
Ne-au adus în Uniunea Sovietică, în Moscova.
Voiau să lucreze pentru revoluție.
Locuiam în hoteluri de lux, cu alți comuniști străini.
I-au arestat în 1927.
Au zis că sunt spioni.
Poliția m-a duc la orfelinat și fratele meu a murit.
Aveam zece ani pe atunci.
Mi-au spus Irykov, dar mi-am amintit numele polonez.
Jilinska.
Îl repetam zilnic, înainte de culcare.
Deci ai fugit...
Ei nu au țânțari.
Ce să facem ? Furăm o barcă ?
- Nu, e prea riscant. - Ne vom îmbolnăvi.
Știu...
Ciudat că, după tot ce am îndurat, ne vor doborî niște insecte.
Din nou...
- N-are țânțari ! - Zoran !
Ce Dumnezeu face ?
Soluție anti-țânțari.
- Ce i-ai zis ? - Cui ?
Omului cu țânțarii.
Că sunt un evadat invadat de țânțari.
Foarte amuzant... Serios, ce i-ai zis ?
Haide !
La revedere, lac Baykal.
Bravo.
- Dle, știați că Vass era preot ? - Nu, nu știam.
Și Tomasz era patiser, dar vrea să devină artist.
Nu mai spune...
Zoran avea afaceri în Moscova. L-au arestat în Piața Roșie.
Zicea că nu făcea decât să pozeze Kremlinul.
- E contabil. - Interesant.
Nu știam că există contabili amuzanți.
Nu vorbiți între voi ?
În lagăre înveți să vorbești cât mai puțin.
Dl Smith lucra la metroul din Moscova.
E inginer. Tatăl său era finlandez. A crescut în America.
Dar vorbește rusă.
De ce ar veni un american în Rusia ?
Marea Depresie. A venit cu fiul lui.
Ce a pățit fiul lui ?
L-au împușcat. Avea 17 ani.
Granița mongoleză e dincolo de linii. La patru-cinci zile distanță.
- Putem traversa în altă parte ? - Asta e linia principală.
- E păzită bine. - Are dreptate. Așteptăm întunericul.
- Ce ? - Nimic, mă uitam.
Nu te uita !
- Valka ? - Ce ?
De ce ai tatuaj cu idioți pe piept ?
Ar trebui să fie pe fund, să îi tratezi cu respect.
Crezi că e amuzant ? Sunt oameni de seamă.
Valka, potolește-te !
Știi ce înseamnă Stalin, haiosule ?
Bărbat de oțel. Ia de la bogați și dă la săraci.
Sigur. Apoi îi bagă pe toți în lagăre 25 de ani.
Ai grijă !
Mulțumesc, mamă Rusie, pentru ospitalitate, dar mă tem că nu mă întorc.
- Știi că te vor prinde, nu ? - Mă descurc în închisoare.
E mai rău să mor. La câte închisori sunt, nu mă găsesc ei.
Dar America ?
Nu e de mine. Nu aș ști ce să fac cu libertatea.
Să ne luăm la revedere.
Nu mai aveți nevoie de el.
- Mult noroc, Valka. - La revedere, Janusz.
Priviți !
- Crezi că ajungem pana diseară ? - Cred că da.
- Ce vom face acolo ? - Vom mânca, vom dormi...
Domnule !
Sunt comuniști.
A ajuns și aici.
Asta schimbă tot.
Nu avem unde să ne ascundem.
E un templu budist.
Ne-ar putea primi.
Sau poate lucrează cu regimul.
E un risc...
- Ce s-a întâmplat aici ? - Ce s-a întâmplat și-n Rusia.
Biserici închise...
... Preoți împușcați, sau duși în lagăre...
Religia a fost interzisă.
Au venit și în biserica mea. Au distrus totul, ca aici.
M-am întors în acea seară.
Era un singur gardian, un tânăr.
L-am sugrumat până i-au ieșit ochii.
Valka știa, cumva.
Știa că am ucis cu sânge rece.
- Cât de departe e China ? - Nu știu.
La 5-600 km spre sud.
600 km ?
- China e liberă ? - Se luptă cu japonezii.
După China vine Tibetul. Putem ajunge în capitală, în Lhasa.
Despre ce vorbiți ?
Zic că putem trece de Tibet, traversând munții, în India.
- Ce munți ? - Himalaya.
Ne alăturăm armatei britanice și ne luptăm cu naziștii și rușii.
Să traversăm Himalaya ?
Cum ? Avem vreun covor magic ?
Pe jos.
Aveți grijă...
Trezește-te !
Ce frumos visam ! Eram pe cale să mănânc niște sare.
Vreau să mă întorc la visul meu.
E o rețetă simplă.
Ai nevoie de puțin rozmarin și un vârf de nucșoară.
- Dar sare ? - Ajungem și acolo.
Adaugi uleiul și lași la marinat cât pregătești puiul.
Atunci adaugi sarea.
Freci sarea în pielea puiului cu puțină paprica.
- Dar dacă pun mai multă sare ? - Nu poți pune mai multă sare.
- Ar fi prea sărat. - Nu-mi pasă. Pune mai multă.
Nu vrea să-l stric.
- Te rog, pune mai multă sare. - Nu !
- Tomasz... - Nu !
Păstrați-vă calmul !
Nu ! Nu fugi !
Calmi...Zâmbiți, fiți prietenoși.
Zâmbiți.
- Sunteți ruși ? - Nu, americani.
Lhasa ?
Da, în Lhasa, Tibet.
- Sunteți pelerini ? - Da.
- N-aveți cai ? - Suntem prea săraci.
- E soția ta ? - Nu.
E fiica mea.
Ăla e sudul.
Mănânci șa ceva ?
- Arată ca un cuib de păsări. - Te va feri de soare.
Încearcă asta pentru picioare.
Ăla e sudul. Hai să mergem.
- Nu, e alt miraj. - Dar nu avem apă !
Unde sunt copaci, e și apă.
Nu-mi pasă. E la est și noi mergem spre sud.
- Măcar să încercăm. - Trebuie să continuăm spre sud !
Dacă nu, vom muri cu toții.
Suntem pe moarte !
Deja suntem pe moarte.
E un miraj ! Trebuie să fie un miraj...
Mirajele nu au păsări.
Mirajele nu au păsări !
E o fântână !
Nu beți prea mult ! Vă îmbolnăviți.
- Măcar avem apă aici. - Liniște ! O trezești.
Dar mâncare ?
Vor veni nomazii.
Când ? Săptămâna viitoare ? Luna viitoare ?
Să mai stăm aici, măcar pentru câteva zile.
Fără hrană, devenim din ce în ce mai slăbiți.
- Nu vom mai fi în stare să mergem. - Nu știu.
După zilele astea... nu știu dacă mai pot trece prin asta.
Faptul că am găsit puțul, a fost un miracol.
Să mai speram la unul ?
Janusz ?
Vino.
Stai ! Haide, Tomasz !
Pălăria, te rog.
Mai jos.
Fugiți !
Înapoi ! Adăpostiți-vă !
Irena.
Pește uscat.
Mulțumesc.
Poftim.
- Mai poți găsi fântâna ? - Am deviat mult.
Știu că era spre est. Nu avem puncte de reper în pustiul ăsta.
Nu aș mai găsi-o.
Când îl ajutam pe tata la câmp, sugeam pietre din astea.
Nu ne mai era așa sete.
Janusz !
Insolație ?
Devin o povară.
Nu...
- Te doare ? - Deloc.
Se umflă pentru că am mers atât de mult.
Nu-i așa, domnule ?
Da.
Întinde-te. Îți acopăr eu picioarele.
- Irena, ne putem opri puțin. - Nu !
Suge din asta.
Nu, te rog !
Haide, trebuie să continuăm.
Mă numesc Irena Jilinska.
Lasă-mă jos.
Pune-mă jos.
E în regulă.
Primiți-o, îngeri. Luați-o în ceruri, în țara ei.
Amin.
- Îmi place asta. - Când ai făcut-o ?
În a doua noapte în gulag. Săracul Kajig.
Avea tot timpul probleme cu picioarele.
Cine e asta ?
Arată ca tata.
- Așa arăt acum ? - Nu.
Arăți mai rău.
I-ai surprins zâmbetul.
E doar o schiță.
Voi mai lucra la ea.
E foarte frumoasă.
Ești un artist desăvârșit.
E aproape ca o fotografie. O umbră...
E foarte frumoasă.
Trebuie să ajungem la dealuri.
E posibil să găsim apă acolo.
Haide... Ridică-te !
Domnule...
Haideți.
Mergeți fără mine.
Eu sunt sfârșit.
Mergeți.
Mergi la dealuri și caută apă. Ne așteptați acolo.
Vă ajung din urmă.
Mergeți.
- Ați găsit apă ? - Nu.
Apă !
- E otrăvitor. Cum îl mâncăm ? - Îi tăiem capul.
Dă-mi cuțitul.
Uite...
Are gust de pui.
Da, un pui negru și otrăvitor, fără picioare.
Nu e rău.
Valka spunea să ne mâncăm între noi, când eram în Siberia.
- Serios ? - Da.
M-ați fi mâncat ?
Bineînțeles.
Eu nu te-aș fi mâncat niciodată.
Ești prea amar. Mai bine mănânc șarpe.
Te poate ucide, nu mai știi ?
- Ce ? - Bunătatea.
Cât vei mai trăi cu noroi și șerpi ?
Lasă-mă aici.
Nu poți, nu-i așa ?
- Domnule. - Ce ?
Nici nu vă știu numele...
... dar îi știu numele fiului dvs.
- Ți-a spus Irena. - Da.
Îi pot spune numele ?
David.
Asta nu-l va aduce înapoi.
Ce vrei să faci ? Să mă motivez să continui ?
- Să nu renunț ? - Ați renunțat ?
În lagăre, moartea era văzută ca libertatea.
- Și de ce nu te-ai sinucis ? - Supraviețuirea a fost un protest.
M-am pedepsit prin a trăi.
- Pedeapsă pentru ce ? - Eu l-am adus pe David în Rusia.
Acum nu te poate ierta nimeni.
Și tu nu te poți ierta.
Irena mi-a spus că ți-au torturat soția.
Ea i-a informat.
I-au făcut același lucru și băiatului meu.
Apoi l-au împușcat în cap.
Soția mea e în viață.
Ea a trăit.
Măcar atât știu.
Dar nu se va putea ierta pentru ce a făcut.
Numai eu pot face asta.
Și ea se torturează, ca tine.
Trebuie să mă întorc.
Janusz !
Strânge lucrurile. Repede !
Ce se aude ?
Tibet.
Lhasa !
Și India unde e ?
E o trecătoare către Sikkim, peste munți.
Mulți merg acolo.
- Sunt sate pe drum ? - Sate mici, da.
Vă vor da mâncare.
Dar nu puteți merge acum.
- De ce ? - Dacă ninge mult, e foarte greu.
Așteptați până la primăvară.
Vă va ține familia asta.
- Nu putem trece munții iarna. - A zis că e greu, nu imposibil.
Știu, dar sunt doar trei luni.
- Nu putem renunța. - Cum adică ?
Dacă ne oprim acum, ne va doborî oboseala.
Nu ne oprim. Suntem extenuați.
Voi dormi până la primăvară, ca ursul în bârlog.
Tu poți să studiezi budismul și să devii călugăr.
Dar întâi trebuie să înveți să le guști ceaiul.
Deja îmi place ceaiul.
Noapte bună.
Dar dvs, domnule ?
Ce veți face trei, patru luni ?
Mă duc în Lhasa. Prietenul nostru știe pe cineva.
Mă poate scoate prin China.
E o misiune militară a SUA acolo.
Aveți grijă și de ultimul, nu ?
- Zoran ! - Ce ?
Am scăpat.
Am reușit.
Ai dreptate.
Are dreptate !
Dacă trecem câțiva munți, am ajuns.
Am reușit.
Nu toți.
Nu, nu toți.
Ce veți face, dle ?
Vă întoarceți acasă ?
- Acasă ? - Să construiți metrouri ?
Mi-ar lua ceva timp...
Eu voi lupta.
Întâi cu germanii, apoi cu rușii.
Apoi îți construim biserică ?
Nu.
Vreau să mor în luptă.
Eu voi da desenele lui Tomasz la ziar. Le public cumva.
Apoi îi voi găti puiul.
Dar pun multă sare, ca să-l enervez.
Și tu, Janusz ?
Cât timp vor fi comuniștii în Polonia, nu ne putem întoarce.
Te-ar împușca, Janusz.
Voi continua, până la sfârșit.
Voi continua să merg.
A dispărut.
Janusz !
Bine ați venit în India.
Aveți pașapoarte, vă rog ?
- Nu avem... - Nicio problemă. Veniți cu mine.
De unde veniți ?
- Siberia. - Siberia ?
- Cum ați ajuns aici ? - Pe jos.
8 mai 1945 Victorie în Europa
1945-1948 Uniunea Sovietică impune regimul comunist în Polonia
Cortina de Fier cade peste Europa de Est
1980 Sindicatul SOLIDARITATEA sfidează comunismul
POLONIA E LIBERĂ
Traducerea și adaptarea: Linna & Larra @ www.titrări.ro
Sincronizarea: XRAiN
Traducere dedicată lui Miller Toma